МОДЕЛЬ РОЗВИТКУ ПРИБОРТОВОГО СОЛЯНОГО КАРСТУ І ЙОГО РОЛЬ У ФОРМУВАННІ СТІЙКОГО ГІДРОІЗОЛЯЦІЙНОГО ПРОФІЛЮ В ПРОЦЕСІ ЗАТОПЛЕННЯ ДОМБРОВСЬКОГО КАР’ЄРУ (м. КАЛУШ) - Дяків, В. (Мінералогічний збірник, 2024)
Проаналізовано закономірності самозатоплення Домбровського кар’єру в межах Калуш-Голинського родовища калійних солей (Західна Україна). На підставі виконаних досліджень запропоновано модель активізації специфічного прибортового соляного карсту, визначальними чинниками якої є приповерхнева наземна та приповерхнева підводна деформація бортів. Першим важливим наслідком розвитку прибортового карсту є зменшення інтенсивності взаємодії соляних мінералів з водою, яке призвело до того, що за сім років мінералізація води на поверхні затоплюваного кар’єру зменшилася зі 165 до 36 г/л. Другим наслідком є формування стійкого гідроізолювального прошарку, який унеможливлює розчинення соляних бортів. Це привело до формування гравітаційно-диференційованого озера, вода якого, згідно з прогнозами, у верхній 17-метровій водній товщі повинна мати мінералізацію до 2–3 г/л.