Вісник Львівського університету. Серія геологічна
ДЕЯКІ ПРИКЛАДНІ АСПЕКТИ ТЕРМОБАРОГЕОХІМІЇ МОЛІБДЕН-ВОЛЬФРАМОВИХ І ЗОЛОТОРУДНИХ ФОРМАЦІЙ
Прикладний напрямок термобарогеохімії є важливим для реалізації різномасштабних прогнозно-металогенічних робіт і при вирішенні різних геологічних завдань, що потребують розв’язання на різних етапах геологорозвідувального процесу. Теоретичним підґрунтям термобарогеохімічного прогнозування, розшуків та оцінки зруденіння є стійкість режиму фізико-хімічних умов утворення продуктивних мінеральних парагенезисів. Вони формуються у доволі вузькому діапазоні змін термобарогеохімічних характеристик специфічного за хімічним складом та агрегатно-густинним станом рудоутворювального середовища, що проявляється у фазовому типоморфізмі відповідних родин флюїдних включень практично незалежно від геологічних умов і металогенічної спеціалізації рудних районів. Ця обставина засвідчує засвідчує виразну конвергентність фізико-хімічних умов і термобарогеохімічних показників розвитку генетично споріднених рудотворчих процесів молібден-вольфрамових, золоторудних та інших формацій. Не менш важливою передумовою реалізації проблем прикладної термобарогеохімії є мінливість діагностики та просторової екстраполяції градієнтів і трендів цих параметрів (термобарогеохімічна зональність) з визначенням просторового положення зон, які фізико-хімічно сприятливі для розвитку молібден-вольфрамового, золотого чи іншого зруденіння, а також верхньо- і нижньорудних фізико-хімічних рівнів їхнього виклинювання з урахуванням структурно-фаціальних умов рудолокалізації.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНЖЕНЕРНО-ГЕОЛОГІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ ГЛИН КОСІВСЬКОЇ СВІТИ ТЕРИТОРІЇ ЛЬВОВА ТА ЇХНЯ ЕКОЛОГІЧНА РОЛЬ
Глини косівської світи займають в межах міста великі за площею території. Вони у вигляді майже суцільного покриву шириною 3–5 км простягаються з південного-сходу від вул. Зеленої на північний захід до с. Рясна Руська. Загальна площа, яку займають глини перевищує 50 км2. Здебільшого глини знаходяться на глибинах 6–10 м від земної поверхні і лише на окремих ділянках вони залягають безпосередньо під грунтово-рослинним шаром чи техногенними грунтами. Потужність глин коливається від 1–3 до 20–25 м. Глиниста товща підстелюється гіпсо-ангідритами тираської світи, на ділянках їхнього розмиву – пісками, пісковиками та вапняками нижнього баденію, рідко мергелями верхньої крейди. Базову основу досліджуваної товщі складають грудкуваті іноді аргілітоподібні тверді, напівтверді рідко тугопластичні, карбонатні глини. Головними глинистими мінералами є монтморилоніт, з домішками каолініту та гідрослюди. В алевритистих, алевритових та алевритисто-піщаних відмінах фіксується значна кількість глауконіту. Вкрай високий ступінь неоднорідності літологічного та мінералогічного складу зумовлює широкий діапазон змін інженерно-геологічних властивостей глин. Так природна вологість глин змінюється від 13 до 99 %, число пластичності від 0,03 до 1,09, щільність природного грунту від 1,40 до 2,08 г/см3, коефіцієнт пористості від 0,47 до 2,71, ступінь наповнення пор від 0,54 до 100%. Глини з низьким ступенем наповнення пор є набрякаючими. Абсолютне значення показника вільного набрякання (Ɛsw) грунту при його зволоженні сягає 0,058, величина тиску набрякання пересічно становить 0,48 МПа. Максимальне лінійне зсідання досягає 11%, об’ємне – 18%. Модуль деформації глин змінюються від 3 до 34 МПа. Кути внутрішнього тертя коливаються в інтервалі 10-300, питоме зчеплення – 18-96 кПа. Низькі показники міцності глин є одним з визначальних чинників розвитку осувів. Коефіцієнт фільтрації піскуватих відмін змінюється в діапазоні 0,005-0,1м/добу, високопластичних глин – 1х10-4-1х10-5 м/добу, створюючи захисний бар’єр від техногенного забруднення водоносних горизонтів, що залягають під глинами, а також сповільнення процесів розвитку карсту.
РУДОНОСНІСТЬ ДІЛЯНКИ СЕРЕДНЯ МЕЖИРІЧНОГО РОДОВИЩА ТИТАНОВИХ РУД
У геологічній будові Середньої ділянки Межирічного родовища титанових руд беруть участь кристалічні породи фундаменту, їхня кора вивітрювання, а також різновікові континентальні та морські відклади мезозойського і кайнозойського віку, до яких належать нижньокрейдові континентальні утворення іршанської світи, верхньокрейдові узбережно-морські відклади мошно-руднянської світи, гляціальні, флювіогляціальні та алювіальні утворення четвертинної системи. Корисною копалиною ділянки Середня є ільменіт, значні вмісти якого встановлено в корі вивітрювання кристалічних порід фундаменту, континентальних і узбережно-морських відкладах крейди. Максимальний вміст ільменіту в породах такий (кг/м3): у корі вивітрювання – 265,6; в утвореннях іршанської світи, зокрема у делювіальних гравійно-галькових піщанистих каолінах – 461,6, у алювіальних перевідкладених каолінах – 426,9, у алювіальних пісках різнозернистих – 356,7; у піщано-кременевому горизонті мошно-руднянської світи – 244,6; у гляціальних утвореннях – 20,2. Продуктивними є континентальні відклади іршанської світи, які утворилися за рахунок розмиву і перевідкладення кори вивітрювання в субстраті якої виробили ерозійні палеодолини. В літологічному плані продуктивні відклади представлені каолінами перевідкладеними, гравійно-гальковими, піщанистими; піском каолінистим, різнозернистим. На основі координат свердловин, їх опису та результатів опробування досліджено просторове поширення вмісту ільменіту в корі вивітрювання, відкладах іршанської та мошно-руднянської світ, у продуктивному пласті, а також у породах розкриву. З’ясовано, що товщина ільменітвмісних утворень і середній вміст у них ільменіту, в корі вивітрювання і континентальних утвореннях нижньої крейди, як правило, мають мозаїчний розподіл з виразними локальними ділянками високих значень. Досліджено напрям і силу кореляційних зв’язків між ключовими параметрами ільменітовмісних утворень: рельєфом підошви, покрівлі, товщиною відкладів, середнім вмістом ільменіту. Отримані результати дозволяють уточнити просторову мінливість рудоносності в межах різновікових і різногенетичних утворень ділянки Середня та акцентують увагу на необхідності детального дослідження рудоносності кори вивітрювання в її межах.
КРИСТАЛОГЕНЕЗИС КАЛЬЦИТУ СІРЧАНИХ РОДОВИЩ ПРИКАРПАТТЯ
Розглянуто кристалогенезис кальциту із сірчаних родовищ Прикарпаття з урахуванням впливу кристалічної структури та умов мінералоутворення на морфологію багатогранників. Систематизовано літературні дані щодо методів прогнозування морфологічної важливості граней (ретикулярна густина з поправками Доннея–Гаркера (BFDH), метод періодичних ланцюгів зв’язку (РВС-векторів) Гартмана–Пердока, оцінка поверхневої енергії, симетрія грані за Шафрановським) та проаналізовано можливість їхнього застосування до кальциту. Показано, що геометричні методи, засновані лише на ретикулярній густині, не завжди адекватно відображають реальну морфологію, тоді як підхід, що враховує періодичні ланцюги зв’язку та поверхневі енергії, є фізично обґрунтованішим. У зразках із сірчаних родовищ встановлено широкий спектр простих форм: пінакоїд {00.1}, призму {10.0}, низку ромбоедрів, скаленоедрів і гексагональних діпірамід, серед яких габітусними є {02.1}, {40.1} та {21.1}. Виявлене морфологічне розмаїття пояснюється поєднанням структурних чинників (тип іонно-ковалентного зв’язку Ca²⁺–CO₃²⁻, просторові особливості групи R3c, РВС-вектори) та фізико-хімічних умов кристалізації. Розглянуто вплив домішок, зокрема Li⁺, на стабілізацію окремих граней і зміну габітусу. Окреслено напрями подальших досліджень, пов’язані з аналізом рідкісних форм і кількісною оцінкою співвідношення граней у різних генетичних типах родовищ.
УМОВИ ФОРМУВАННЯ ВАЖКИХ НАФТ ТА ЇХ РОЗПОДІЛ НА ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ
Стаття розглядає умови формування, механізми трансформації та просторовий розподіл важких нафт у головних нафтоносних регіонах України, включаючи Дніпровсько–Донецьку западину, Передкарпаття та Кримський регіон. Метою дослідження є визначення умов накопичення важких нафт та характеристика їхнього поширення в межах України. Встановлено, що важкі нафти, які характеризуються підвищеною густиною та високим умістом смолисто-асфальтенових компонентів, утворюються переважно внаслідок процесів деградації, що впливають на легкі та середні сорти сирої нафти. Дане дослідження інтегрує польові спостереження, лабораторні експерименти та теоретичні моделі з метою оцінити внесок біодеградації, дегазації, вилуговування водорозчинних фракцій та сульфат-індукованого окиснення у формування важких нафт. Особливу увагу приділено ролі сульфатредукції та утворення полісульфідів, які інтенсифікують окиснення вуглеводнів і прискорюють перехід нафтових систем у важкі форми. Хроматографічний аналіз n-алканів із родовищ, що належать до різних геологічних обстановок, демонструє систематичне збіднення на легкі вуглеводні, зміщення максимумів розподілу за кількістю атомів карбону та зростання концентрацій сірковмісних сполук. Експериментальна взаємодія n-алканів із сульфат- та сульфід-іонами за низьких температур (40 °C) моделює природні процеси гіпергенезу та підтверджує каталітичну роль сірководню в інтенсифікації окиснення вуглеводнів через полісульфідні проміжні продукти. Отримані результати підкреслюють регіонально-специфічні чинники контролю формування важких нафт, серед яких глибина залягання, гідрохімічні властивості пластових вод, рівень газонасичення та вплив метеорних вод. Представлений інтегрований аналіз поглиблює розуміння особливостей еволюції важких нафт в українських осадових басейнах і формує концептуальну основу для прогнозування локалізації скупчень в’язких вуглеводнів, що має вирішальне значення для оптимізації стратегії пошуків та розроблення технологій їх ефективного видобутку.
ТРАВЕРТИНОУТВОРЮЮЧІ КОМПЛЕКСИ ПАРКОВИХ АНСАМБЛІВ ЗАХІДНОГО ПОДІЛЛЯ
Досліджено комплекси травертинових джерел у паркових ансамблях Західного Поділля на прикладі історичного парку при маєтку Орловських (с. Маліївці, Кам’янець-Подільський р-н, Хмельницька обл.) та парку-пам’ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Кам’янець-Подільський парк» м. Кам’янець-Подільський Хмельницької області. Встановлено, що травертиноутворюючі комплекси в межах паркових ландшафтів Західного Поділля є унікальними антропогенно-природними утвореннями. Зауважимо, що вони не були передбачені первісними проєктами, а стали результатом переспрямування потоку джерел одним (Маліївці) чи кількома (Кам’янець-Подільський) вузькими струменями. Внаслідок трансформації потоку води сформувалися рідкісні антропогенні морфотипи флювіальної моделі седиментації – травертинові гребені та труби. Провідну роль у формуванні цих об’єктів відіграє синергія фізико-хімічного осадження та життєдіяльності бактеріо- та бріобіоти. Саме ці організми формують складні структурно-текстурні особливості комплексів – мікробіаліти у ложі потоку та пульвіноїдні і плексоїдні бріоліти у жолобах та крилах гребенів. Травертиноутворюючі комплекси демонструють високу швидкість самовідновлення та наростання, але водночас залишаються вкрай вразливими до змін гідродинамічного режиму та надмірного рекреаційного тиску. Подальший розвиток інфраструктури (облаштування помостів та екостежок) дозволить впорядкувати логістику відвідувачів, мінімізувати фізичне пошкодження вразливих ділянок, трансформувати ці локації у повноцінні об’єкти геоспадщини та зберегти естетичну цінність об’єктів без обмеження їхньої рекреаційної функції. Таким чином, травертиноутворюючі комплекси в межах паркових ансамблів Західного Поділля формують антропогенно спричинені, проте рідкісні морфотипи, які заслуговують на увагу як моделі сучасного травертиноутворення та мають історичне, сакральне та природоохороннне значення. Через свою вразливість до зовнішніх впливів они потребують належної охорони та планування заходів збереження. Травертиноутворюючі комплекси додають мальовничості парковим ландшафтам, у яких розташовані, а також є цікавими геоатраційними об’єктами екологічного туризму та сприяють популяризації геологічної спадщини регіону.
ПОДІЄВІ УТВОРЕННЯ МІОЦЕНОВИХ ВІДКЛАДІВ В МЕЖАХ ЗАХІДНИХ ОКОЛИЦЬ ГОЛОГІРСЬКОГО ГОРБОГІР'Я
Мета досліджень полягала у з’ясуванні особливостей будови баденського розрізу на теренах західних відрогів Гологоро-Кременецького горбогір’я Подільської височини Східно-Європейської платформи та аналізі їх палеогеографічних і палеодинамічних умов утворення. Методологія роботи ґрунтувалася на порівняльному аналізі структурно-текстурних ознак цих відкладів з моделями різних літодинамічних типів фацій літоралі, визначених і описаних на засадах актуалізму в сучасних працях із седиментології. За результатами детального вивчення неогенового розрізу платформних утворень району г. Хом вперше виокремленні подієві літодинамічні (генетичні) типи – темпестити. Ретельне вивчення будови розрізу та структурно-текстурних рис і складу каркасу детритово-уламкових піщаних порід дало підстави виокремити текстурні інтервали сталої послідовності секвенції та зачислити відклади до цього літодинамічного типу. Серед індикаторних ознак секвенцій темпеститів (як епізодичного типу утворень) необхідно назвати такі: наявність базальної ерозійної поверхні, яка простежена у підошві шарів секвенцій, розвиток підводноосувних структур, поширення у псамітових секвенціях інтервалу горбистої скісної шаруватості, розмивання верхніх елементів секвенції та амальгамація (злиття) секвенцій з переважанням в них різнозернистих псамітів інтервалу хаммоки. Темпестити розділені фоновими відкладами карбонатних пелітово-дрібнопсамітово-алевритових пород зі слідами біотурбації. Виразні потужні інтервали градаційної та горбистої скісної шаруватості є показчиком для віднесення темпеститів до проксимального типу. Наявність підводноосувних різноорієнованих деформацій вказує на енергетичний вплив землетрусів під час формування темпеститів. Вони, вірогідно, були ініційовані активною палеогеографічною і палеогеодинамічною перебудовою Зовнішньокарпатського флішового басейну при трансформації океану Тетіс.
ЛІТОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ВМІСНИХ ПОРІД ТА ПРОСТОРОВЕ РОЗТАШУВАННЯ ПІЗНЬОКРЕЙДОВОЇ ЕКЗОТИКИ У РОЗРІЗАХ СТРИЙСЬКОЇ СВІТИ СКИБОВОЇ ЗОНИ КАРПАТ
На основі літолого-петрографічних досліджень пізньокрейдових утворень Скибової зони Українських Карпат схарактеризовано головні літологічні типи порід які містять уламки вугілля та встановлено характер їхнього поширення. Вуглевмісні породи вивчені з низки відслонень на березі р. Дністер (с. Стрілки), р. Яблунька (с. Стрільбичі) та кар’єру «Св´ятослав» (с. Коростів Сколівського району). У роботі розкрито генетичну сутність процесів і факторів осадконагромадження та перетворення порід, встановлення зв’язку між літологічними особливостями та формами залягання верхньокрейдових відкладів. Детально методологічно вивчено шліфи та описано склад вмісних порід з пізньокрейдових відкладів стрийської світи. У вивчених нами природних відслоненнях літологічний склад порід – це головно пісковики грубо-середньозернисті, темно-сірі, сірі, на свіжому сколі з коричнюватим або зеленкуватим відтінком, сильно карбонатні, подекуди трапляються лусочки мусковіту і біотиту. У нижніх частинах розрізу трапляється гравеліти жовтуватого кольору, масивний з поодинокими дрібними (до 2×4 мм) включеннями чорного вугілля і неорганічної породи білого, сірого і темно-сірого кольорів. У гравелітах (цемент) карбонатний, а неорганічні його включення не реагують з кислотою. Виявлені і досліджені нами уламки вугілля трапляються у відслоненнях серед товщ грубо- і середньозернистих кварцових карбонатних пісковиків, у стрийській світі пізньої крейди на березі р. Дністер (с. Стрілки), р. Яблунька (с. Стрільбичі) та кар’єру «Св´ятослав» (с. Коростів Сколівського району). Розподілення їх в розрізі нерівномірне. В одних місцях це поодинокі уламки різних розмірів, в інших – масові скупчення кусків різних розмірів, зцементованих пісковиком у своєрідні вугільні брекчії та конгломерати. Кількість уламків вугілля у гравелітах значно менша, ніж у пісковиках. Їх розміри змінюються від одиниць міліметрів до десятків сантиметрів. Ступінь обкатаності уламків вугілля прямопропорційна їхнім розмірам. Це зумовлено місцезнаходженням їх на шляху перенесення від області денудації до області седиментації, відстанню між ними та масою уламків вугілля. Малі слабомінералізовані кусочки досить легкі і тому переносились переважно у зваженому стані поверхневими або середніми шарами потоку води і мало контактували з його дном, не обкатувались. Великі перекочувалися по дну транспортувального середовища (водного потоку) та переносились разом з вугіллям в басейн седиментації, тобто із зернами кварцу і карбонатів.
EXPLICIT, IMPLICIT ТА AI-МОДЕЛЮВАННЯ В ГЕОЛОГІЇ: ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ І ПЕРСПЕКТИВИ ІНТЕГРАЦІЇ
Геологічне 3D моделювання є одним з ключових етапів інтерпретації геолого-фізичних даних, що забезпечує формування тривимірного уявлення про будову родовища, розміри та глибину залягання геологічних тіл, закономірності розподілу корисних копалин. У зв’язку зі стрімким розвитком цифрових технологій та зростанням обсягів геолого-фізичних даних виникає потреба у порівнянні традиційних і новітніх методів моделювання, а особливо аналізу їх ефективності під час інтерпретації результатів геологічних дослідженнях. У роботі здійснено порівняльний аналіз explicit- та implicit- підходів, а також продемонстровано можливості застосування AI-алгоритмів (алгоритмів штучного інтелекту) для автоматизації та оптимізації процесу моделювання. Особливу увагу приділено відмінностям у способах інтерпретації геолого-фізичних даних, рівню участі геолога у створенні моделей, а також швидкості та достовірності побудови геологічних поверхонь і об’ємних структур. Проаналізовано переваги та обмеження кожного підходу з позиції їх застосування у сучасних програмних середовищах геологічного моделювання (explicit-моделювання – Micromine, Surpac, Leapfrog Geo; implicit-моделювання – RBF (Radial Basis Function), Kriging, PFI (Potential Field Interpolation), Spline; AI-моделювання – SVM (Support Vector Machine), k-NN (k-Nearest Neighbors), Naive Bayes classifier (наївний байєсівський класифікатор), Gradient Boosting (Градієнтне підсилювання), Gaussian Processes (Гауссівський процес), CNN (Convolutional Neural Network), LSTM (Long Short-Term Memory)). Обґрунтовано доцільність інтеграції різних підходів у межах єдиного процесу геологічного моделювання. Поєднання інтерпретації геологом, алгоритмічних методів побудови поверхонь та інструментів штучного інтелекту дозволяє підвищити точність геологічних моделей, оптимізувати час їх створення та покращити якість прогнозування положення геологічних об’єктів. Такий інтегрований підхід розглядається як перспективний напрям розвитку цифрової геології та геологічного 3D моделювання родовищ.
АКТУАЛЬНІСТЬ ПРОВЕДЕННЯ РОЗШИРЕННОГО КОМПЛЕКСУ ГЕОЛОГО-ГЕОХІМІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ТА ГЕОНАВІГАЦІЇ ПРИ БУРІННІ ГОРИЗОНТАЛЬНИХ СВЕРДЛОВИН
Геолого-геохімічні та технологічні дослідження в процесі буріння (mudlogging або газовий каротаж) був запроваджений як комерційна послуга у 1939 році. Ця послуга забезпечує безперервний технологічний контроль параметрів буріння, виявлення та оцінку шламу гірських порід оперативно під час буріння, з метою їхньої кореляції та визначення потенціалу видобутку вуглеводнів. Якісні методи отримання цих даних та їх подальша оцінка є надзвичайно важливими факторами у пошуково-розвідувальному та експлуатаційному бурінні. Необхідності та ефективності набуває буріння горизонтальних ділянок свердловин. Горизонтальна ділянка свердловини пробурюється на певну глибину в цільовому пласті, що збільшує площу контакту з нафтогазовим пластом. Основною метою горизонтальної свердловини є збільшення видобутку нафти та газу або підвищення коефіцієнта видобутку нафти та газу. З розвитком горизонтальних свердловин сланцевого газу, розвитком технологій буріння та попитом на більш точний аналіз колектора, а також попитом на підвищення якості, ефективності та зниження витрат, інтеграція моделей горизонтального буріння набуває поширення. Газовий каротаж, поелементний склад порід та геонавігація є невід’ємною ланкою досліджень при бурінні і ґрунтуються на нафтогазовій геології. Викладено розвиток кожного аспекту та проаналізовано зв’язки між ними в практичному застосуванні з метою внеску у розвідку та розробку нафтогазових родовищ.
ЧЕРВОНОКОЛІРНІ ПІСКОВИКИ ДЕВОНСЬКИХ ВІДКЛАДІВ В АРХІТЕКТУРІ ЛЬВОВА: ОСНОВНІ ЕТАПИ ТА ОСОБЛИВОСТІ ВИКОРИСТАННЯ
У роботі виділено основні етапи та особливості використання червоноколірних пісковиків девонських відкладів в архітектурному середовищі Львова. Встановлено, що в XVI–XVIII ст. через складну логістику та специфічні фізико-механічні властивості породи її застосування було обмеженим і суто прагматичним – камінь слугував для зміцнення архітектурних елементів з максимальним механічним навантаженням (сходи, пороги). Досліджено поєднання червоноколірного пісковика та світлого місцевого вапняка, де перший забезпечував міцну несучу основу та захист споруд від вологи й забруднень, тоді як другий був матеріалом для зведення стін і виконання різьблених декоративних елементів. Особливу увагу приділено зламу XIX–XX ст., коли поява залізниці та перехід до промислового видобутку зробили червоноколірний пісковик головним матеріалом для втілення архітектурних концепцій. Камінь став основою поліхромних фасадів, а згодом – захисним екраном для залізобетонних конструкцій модернізму. В меморіальній пластиці Личаківського некрополя цього періоду – це поширений, а інколи і головний, матеріал для монолітних хрестів, стел і надгробних споруд, що демонструє виняткову довговічність різьблених форм і написів. У радянський період домінував перехід до індустріального виготовлення плит мощення та облицювання. Незважаючи на уніфікацію виробів, широке впровадження цього матеріалу в громадських просторах дозволило зберегти природну кам'яну фактуру у міському середовищі та утвердити теребовлянський пісковик як невід'ємний елемент архітектурної ідентичності Львова. Доведено, що еволюція застосування червоноколірних пісковиків девонських відкладів пройшла шлях від локального інженерного рішення до масштабної архітектурної стратегії, де ключовими факторами виступали фізико-механічні властивості, доступність логістики та декоративний потенціал породи.
ІСТОРІЯ ДОСЛІДЖЕНЬ ТА ПЕРСПЕКТИВИ НАФТОГАЗОНОСНОСТІ ЛЬВІВСЬКОГО ПАЛЕОЗОЙСЬКОГО ПРОГИНУ
Стаття розкриває етапи та стан вивчення нафтогазоносності Львівського палеозойського прогину на основі даних геолого-геофізичних досліджень, результатів буріння свердловин різного призначення, випробування пластів. Проаналізовано головні періоди геолого-геофізичної вивченості цього регіону від 60-х до 90-х років ХХ століття. Систематизовано результати інтерпретації геолого-геофізичних робіт провідних виробничих і наукових установ, продемонстровано їхній вклад в освоєння регіону. Висвітлено перехід від регіональних досліджень до детального сейсморозвідування, що стало основою для побудови структурних карт регіону по основних відбиваючих горизонтах у фундаменті та осадовій товщі. Проаналізовані результати буріння параметричних, пошукових та структурних свердловин, що вказують на виявлені прямі ознаки нафтогазоносності у різних стратиграфічних комплексах. Значну увагу у статті приділено еволюції наукових поглядів на перспективи нафтогазоносності у цьому регіоні. До середини 1960-х років основні перспективи нафтогазоносності пов’язували з девонською системою. Згодом перспективними почали вважати силурійські та кембрійські відклади. Відкриття Велико-Мостівського та Локачинського родовища підтвердило промислове значення девонського комплексу. Компанії, що отримали ліцензії на видобуток у межах цього регіону, спрямовували свої дослідження на вивчення газоносності девонських відкладів та виділення у них продуктивних горизонтів. Систематизація результатів багаторічних досліджень, відображених у численних наукових працях та галузевих звітах, вказує на можливі перспективні об’єкти у межах Львівського палеозойського прогину. За результатами комплексної інтерпретації геолого-геофізичних досліджень, даних про буріння свердловин та випробування пластів, продуктивними структурами можуть бути (Семеринська, Володимирівська, Вічинська, Войницька, Городинська, Павлівська та ін.). Окреслено напрями буріння пошукових, параметричних та структурних свердловин у межах структур північної частини Львівського палеозойського прогину, як однієї з перспективних ділянок для збільшення ресурсної бази вуглеводнів у межах Західного нафтогазоносного регіону. Негативні результати під час проведення пошукових та розвідувальних робіт попередніх років зумовлені комплексом чинників. Низька якість та фрагментарність сейсмічних даних, нерівномірне покриття регіону бурінням привели до некоректної інтерпретації геологічної будови, неточностей у визначенні оптимальних точок для закладання свердловин як у межах Локачинського валу, так і на прилеглих структурах. Застосування 3D сейсміки у комплексі із геологічними даними у межах північної частини Львівського палеозойського прогину може суттєво посприяти у мінімізації неточностей у геологічних моделях та виділенню покладів, що сприятиме успішному освоєнні надр, отримані комерційного прибутку нафтогазовидобувним компаніям, а, головне, забезпечення потреб у вуглеводнях.
РОЛЬ ВОДНОГО ЧИННИКА У ФОРМУВАННІ ЗДОРОВ’Я СПОЖИВАЧІВ ПІДЗЕМНИХ ВОД ТА БІОГЕОХІМІЧНІ КРИТЕРІЇ ОЦІНКИ ЇХ ЯКОСТІ
Стаття присвячена аналізу ролі водного чинника у формуванні здоров’я населення, що споживає підземні питні води, з акцентом на біогеохімічні критерії оцінки їх якості та екологічної безпеки. Актуальність дослідження зумовлена зростанням антропогенного навантаження на водні ресурси та необхідністю переосмислення традиційних підходів до нормування хімічного складу питної води з позицій довготривалого впливу на здоров’я людини. Показано, що чинна система оцінки якості води, заснована переважно на порівнянні концентрацій компонентів з гранично допустимими значеннями, є формалізованою та не враховує пролонговану дію мікроелементів, їх антагоністичні й синергічні ефекти, а також форми міграції хімічних елементів у водному середовищі. На основі огляду вітчизняних і зарубіжних наукових публікацій проаналізовано сучасні підходи до оцінювання ризику для здоров’я людини, пов’язаного зі споживанням підземних вод різного хімічного складу, зокрема методи потенційного та реального екологічного ризику, розрахунку неканцерогенних токсичних ефектів і коефіцієнтів небезпеки. Особливу увагу приділено біогеохімічній індикації як інструменту виявлення мікроелементозів і геохімічних ендемій, що ґрунтується на аналізі взаємозв’язків між хімічним складом вод, біокосних систем і реакціями живих організмів. Обґрунтовано доцільність використання біогеохімічних критеріїв у системі моніторингу якості питних підземних вод, які дозволяють оцінювати екологічний стан територій за градаціями «норма – ризик – криза». Показано, що застосування сучасних високочутливих аналітичних методів, термодинамічного моделювання та інтеграції гідрогеохімічних, токсикологічних і епідеміологічних даних створює наукове підґрунтя для об’єктивної оцінки впливу питної води на здоров’я населення та розробки превентивних заходів.
ГЕОЛОГО-ЕКОНОМІЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ БУДІВЕЛЬНОЇ СИРОВИНИ ЗАХІДНОГО РЕГІОНУ УКРАЇНИ
У статті здійснено стислий аналіз геолого-економічного потенціалу будівельної сировини Західного регіону України в умовах сучасних економічних трансформацій та повоєнного відновлення держави. Детально розкрито актуальність формування ефективної мінерально-сировинної бази, охарактеризовано тектонічну будову регіону та стратиграфічні передумови формування родовищ. Наведено геологічну характеристику конкретних родовищ карбонатної, глинистої, піщано-гравійної та вулканогенної сировини із зазначенням потужності покладів, глибини залягання та умов розробки. Здійснено комплексну геолого-економічну оцінку родовищ із урахуванням запасів, коефіцієнта розкриву, умов видобутку, транспортної доступності та ринкового попиту. Встановлено, що економічна ефективність розробки значною мірою залежить від логістичних чинників і близькості до споживача, а також від технологічних особливостей видобутку. Показано, що карбонатна та піщано-гравійна сировина характеризується відносно низькою собівартістю видобутку, тоді як для вулканогенних порід характерні вищі витрати, компенсовані високими експлуатаційними властивостями продукції. Окрему увагу приділено екологічним аспектам освоєння родовищ, зокрема впливу відкритого способу розробки на ґрунтовий покрив, рельєф, гідрогеологічний режим та якість атмосферного повітря. Розглянуто ризики порушення природних екосистем, зміни водного балансу територій і активізації ерозійних процесів. Обґрунтовано необхідність впровадження рекультивації порушених земель, екологічного моніторингу та оцінки впливу на довкілля як невід’ємних складових геолого-економічної оцінки родовищ. Обґрунтовано перспективи розвитку мінерально-сировинної бази Західного регіону України на засадах сталого природокористування, раціонального використання ресурсів та інтеграції екологічних стандартів у процеси надрокористування. Визначено, що поєднання сприятливих природних умов, вигідного географічного положення та сучасних технологій видобутку створює передумови для ефективного використання ресурсного потенціалу регіону, що є важливим чинником економічної стабілізації та відновлення держави в післявоєнний період.
ПІДЗЕМНА ДОРОЗВІДКА РОДОВИЩ КАЛІЙНИХ СОЛЕЙ ПЕРЕДКАРПАТСЬКОГО ПРОГИНУ ЗАХІДНОГО РЕГІОНУ УКРАЇНИ
У межах Передкарпатського прогину західного регіону України попередньо розвідані понад 20 родовищ калійних солей, які характеризуються тектонічно порушеною геологічною будовою, у тому числі із проявами соляної тектоніки, специфічним та строкатим мінеральним складом руд, складними гірничо-геологічними та гідрогеологічними умовами. Тут понад 100 років експлуатувались Стебницьке та Калуш-Голинське родовища, розробка яких виявила низку специфічних характеристик, які обов’язково треба враховувати ще до початку видобутку, а саме на етапах проведення геолого-розвідувальних робіт та геолого-економічної оцінки.Особливості геологічної будови, мінерального складу, морфології рудних тіл сформованих у умовах потужного впливу геотектонічних процесів на залягання покладів, водорозчинність руд та вмісних порід, ризики активізації соляного карсту та інших небезпечних геологічних процесів, суттєво обмежують традиційні підходи до оцінки запасів родовищ калійних солей в межах Передкарпатського прогину, особливо їх достовірність у порівнянні із іншими – нерозчинними у воді видами мінеральної сировини. У зв’язку із цим для їх геолого-економічної оцінки, дорозвідки та експлуатаційної розвідки, пропонується найбільш ефективні та достовірні підходи, з урахуванням мінімізації ризиків порушення гідрогеологічних умов, ініціювання водопритоків, активізації соляного карсту та інших небезпечних геологічних процесів. Суть пропонованого підходу для гідрогеологічно-безпечної дорозвідки та експлуатаційної розвідки калійних родовищ, полягає у проходженні розвідувальних стовбурів шахт, горизонтальних квершлагів, штреків, підземного буріння та опробування рудних тіл в межах виділених блоків, встановлення точної потужності покладів, мінерального та хімічного складу. При негативному результаті геолого-економічної оцінки на яку будуть витрачені значні кошти, пов’язані насамперед із витратами на гірничо-прохідницькі та підземні бурові роботи, потенційний надрокористувач може використати підземний простір геологічного середовища в якості ресурсу для спелеолікування.
ГЕОЛОГІЧНИЙ ФЕНОМЕН ПРОЯВУ ГРЯЗЕВОГО ВУЛКАНІЗМУ 26–27 КВІТНЯ 2023 Р. У С. РОЗВАДІВ СТРИЙСЬКОГО РАЙОНУ ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Проведено аналіз одноразового прояву грязьового вулканізму в ніч з 26 на 27 квітня 2023 р. у прибережній до р.Дністер частині села Розвадів Стрийського району Львівської області. Усі прояви були задокументовані місцевими мешканцями у вигляді загальнодоступних фото- та відеоматеріалів. Локалізація досліджуваної території поруч із газоносними площами та зонами розломів дало нам підстави назвати спостережувані явища проявом грязьового (осадового) вулканізму, що являє собою один з найцікавіших геологічних феноменів,а, що має важливе значення для розуміння геотектонічної позиції даної території, пошуку родовищ вуглеводнів, сейсмічності, потенційних геологічних небезпек та екологічних наслідків пов’язаних із викидами парникових газів. Характерною особливістю описаного геологічного феномену є проходження тут чіткої геотектонічної межі між Більче-Волицькою зоною Передкарпатського прогину та Східно-Європейською платформою, тектонічна порушеність, підвищена загазованість грунтового масиву, де спостерігався Розвадівський геологічний феномен – перший на Львівщині прояв грязьового вулканізму насамперед зумовлений вищезазначеними особливостями геотектонічної позиції та геологічної будови. Геологічними проявами грязевого вулканізму у с. Розвадів в ніч з 26 на 27 квітня 2023 року були: 1) раптові викиді газу у вигляді грифонів на лівому березі р. Дністер на відстані від кількох десятків до кількох сотень метрів від русла річки; 2) ефекти ерліфту у перший від поверхні четвертинний водоносний горизонт, що проявився «закипанням» води у колодязях та підняття рівня у них вище денної поверхні, аж до самовиливу; фонтанування насиченої газом та завислими глинистими частинками води (пульпи) на висоту 5-7 метрів; 4) одноразове утворення множинних вибухово-розмивних кальдер різних розмірів від 1 на 1 м і глибиною 2-3 м до 2 на 5 м і глибиною 3-4 м із запоненням їх водою; 5) залишкова дегазація грунтового масиву, який ще певний час продовжувалась дегазовуватись із виділенням газу із відчутним запахом сірководню. Описаний прояв грязьового вулканізму вже спричинив негативні наслідки та потенційно може повторитись. Обгрунтовано ймовірні природні та техногенні чинника активізації грязьового вулканізму. Для з’ясування точних причин необхідні детальні дослідження цього геологічного феномену з метою забезпечення екологічної безпеки.
ПАМ’ЯТІ ВИДАТНОГО ВЧЕНОГО-ГЕОЛОГА ПРОФЕСОРА ЮРІЯ ЗИНОВІЙОВИЧА КРУПСЬКОГО
Стаття присвячена пам’яті професора кафедри екологічної та інженерної геології і гідрогеології Львівського національного університету імені Івана Франка Юрія Зиновійовича Крупського – відомого українського вченого-геолога у галузі нафтогазової геології України почесного розвідника надр, академіка Української нафтогазової академії, дійсного члена Наукового товариства ім. Шевченка, головного наукового співробітника ДП НДІ «Науканафтогаз» НАК «Нафтогаз України», експерта Державної комісії України із запасів корисних копалин, члена «Експертної ради ВАК Укргазвидобування НАК Нафтогаз України», члена редколегій фахових геологічних видань України, члена Всеукраїнської нафтової асоціації Світового нафтового конгресу, члена Експертної ради дивізіону «Нафтогаз Розвідка та Видобування». Висвітлено головні віхи життєвого та наукового шляху Юрія Зиновійовича, окреслено наукові інтереси та здобутки видатного ученого виробничника та педагога, який залишив вагомий внесок у розвиток фундаментальних і прикладних досліджень у галузі геології та нафтогазоносності України; геодинаміки альпійських складчастих структур на території України; геології та геодинаміки Волино-Поділля, та суміжних територій. Останні два десятки років життя професор плідно поєднував наукову та педагогічну діяльність викладаючи у Львівському університеті та готуючи висококваліфікованих спеціалістів для нафтогазової галузі України бо за безпосередньої участі Юрія Зіновійовича відкрито понад 30 родовищ нафти та газу.