Вісник Львівського університету. Серія геологічна
З ІСТОРІЇ ГЕОЛОГІЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ ЛЬВІВСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ ІВАНА ФРАНКА (ДО 80-РІЧЧЯ ВІД ЗАСНУВАННЯ)
У публікації наводиться коротка 80-літня історія геологічного факультету на тлі поступу Львівського національного університету імені Івана Франка. Згадується, що спочатку у Львівському університеті було чотири факультети, зокрема філософський, де засновано кафедру мінералогії (1864 р.), геології (1905 р.), геофізики і метеорології (1921 р.), кристалографії (1922 р.). З 1924 р. в результаті реорганізації філософського факультету кафедри геологічного спрямування увійшли до складу природничо-математичного факультету, який у 1939 р. був розділений на фізико-математичний і природничий. У 1945 р. за наказом ректора на тлі природничого факультету організовані геологічний та географічний факультети. Деканом геологічного став Є. Лазаренко. Підкреслюють видатні професійні, педагогічні, організаторські здібності професора, декана, ректора Львівського університету Є. Лазаренка, який усебічно сприяв розквіту геологічного факультету. Наголошується на важливій ролі об’єднання геологів західного регіону України, ініційованого Є. Лазаренком, у Львівське геологічне товариство (1947 р.). Окреслено наукові та науково-дослідні досягнення працівників факультету, їх організаційна робота та участь у наукових конференціях, видавнича діяльність факультету, внесок у пізнавальний та освітній процес трьох музеїв, які працювали на факультеті. Схарактеризовано процес підготовки українських та іноземних фахівців на факультеті.Зазначено, що за 80 років факультет випустив майже 6 000 спеціалістів. Підкреслено, що як освітня та наукова інституція, факультет високо цінує надбання попередників, розвиває сучасні інноваційні підходи та робить важливий внесок у майбутнє фундаментальних природничих наук про Землю.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ДО 80-РІЧЧЯ ЗАСНУВАННЯ ГЕОЛОГІЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ ЛЬВІВСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ ІВАНА ФРАНКА
У статті проаналізована навчальна, наукова робота колективу геологічного факультету, видання монографій, підручників і посібників та навчально-методичних розробок, студентської наукової роботи. Звернуто увагу на зростання кількості наукових статей у журналах, які входять у наукометричні бази даних Web of Science і Scopus, що дало змогу сформувати редакції трьох журналів періодики факультету й перевести їх в категорію Б фахових журналів. Здійснено аналіз виконання співробітниками наукових держбюджетних тем і тем, які виконують у межах робочого часу викладачів. Стисло описано організацію та проведення наукових конференцій, круглих столів, семінарів та розкриті всеукраїнські й міжнародні зв’язки геологічного факультету. Показано нову оптимізовану структуру геологічного факультету та новий розпис штатного науково-педагогічного й лабораторного персоналу, нову кількість навчальних і навчально-наукових лабораторій. Описано можливості проведення загальноосвітньої та геолого-зйомочної навчальних практик студентам першого і другого курсів на базі університету в смт Верхнє Синьовидне в Сколівському районі Карпат. Зазначено, що перелік освітніх програм, які опановують студенти факультету, за змістом покривають усі наявні проблеми геологічного виробництва і наук. Синтезовано, що факультет консолідує довготривалих традицій потужних наукових шкіл із сучасними інноваційними трендами й підходами навчання й підготовки висококваліфікованих фахівців у царині геології, відповідно до потреб ринку праці в умовах євроінтеграції. Підсумовано, що геологічний факультет Львівського національного університету імені Івана Франка – один із лідерів у сфері підготовки фахівців геологів, яка відповідає високим стандартам якості геологічної вищої освіти навчання
ПОСТУП КАФЕДРИ ЗАГАЛЬНОЇ ТА ІСТОРИЧНОЇ ГЕОЛОГІЇ І ПАЛЕОНТОЛОГІЇ ГЕОЛОГІЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ ЛЬВІВСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ ІВАНА ФРАНКА (2020–2025)
Схарактеризовано діяльність кафедри загальної та історичної геології і палеонтології геологічного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка впродовж 2020– 2025 рр. Головними функціями кафедри є освітня, навчально-методична, наукова та виховна. Окреслено діяльність науково-педагогічних працівників у зазначений період. Співробітники кафедри забезпечують проведення лекційних, лабораторних занять, навчальних польових і навчально-виробничих практик бакалаврів і магістрів за спеціальністю 103 «Науки про Землю». Кафедра зберігає та розвиває стратегічний напрям розвитку в сучасних геополітичних умовах, який орієнтований на зміцнення мінерально-сировинної бази України. Професорсько-викладацький склад кафедри бере активну участь у державних та міжнародних наукових конференціях, семінарах і підтримує наукові зв’язки з багатьма геологічними установами України й закордоння. На кафедрі діють палеонтолого-стратиграфічна школа і школа геології та металогенії докембрію і п’ять наукових напрямів: нафтогазовугільний, геотуристичний, мікропалеонтологічний, геологічних досліджень Українських Карпат, формаційно-тектонічний аналіз геологічних структур. Науковий доробок працівників кафедри за звітний період налічує понад 325 наукових праць. Видано навчальні посібники та навчально-методичні рекомендації для підготовки спеціалістів геологічного напряму; численні наукові статі. Кафедра провадить активну студентську наукову роботу та розширює профорієнтаційну діяльність серед школярів і молоді. Кафедра організовує і проводить щороку (з 2010 р.) Всеукраїнську наукову конференцію «Проблеми геології України»; курує видавництво єдиного в Україні «Палеонтологічного збірника» та «Вісника Львівського університету, серія геологічна» – періодичних видань категорії «Б». Популярним туристичним об’єктом для різних категорій відвідувачів є Палеонтологічний музей.
ГЕОЛОГІЧНА БУДОВА І ТЕРМОБАРОГЕОХІМІЧНА ЗОНАЛЬНІСТЬ ЗОЛОТОРУДНИХ РОДОВИЩ МЕТАМОРФОГЕННО-ГІДРОТЕРМАЛЬНОГО КЛАСУ УКРАЇНСЬКОГО ЩИТА
У статті стисло схарактеризовано суть термобарогеохімічної зональності й вертикальний розмах зруденіння на різноглибинних золоторудних родовищах Українського щита. Проаналізовано геологічну будову об’єктів у докембрії – на нижньому структурному поверсі, де поширені, зокрема, метаморфогенно-гідротермальні родовища золота великих глибин. Відповідна геологічна ситуація визначила просторово значну витриманість тектонічних елементів родовищ на цьому поверсі й великий ступінь термостатованості за високої ізотермічності прогрітих бокових порід усієї вертикальної колони. Це сприяло формуванню стійких мінеральних асоціацій без помітних змін мінерального складу. Вертикальної зональності рудних тіл у межах величезного вертикального інтервалі майже немає. І тут на допомогу приходить термобарогеохімічна зональність, яку можна визначити на будь-якому рудному об’єкті.Наведено конкретні особливості зональної будови золоторудних родовищ Українського щита (Майське, Балка Широка, Балка Золота, Сергіївське) і термобарогеохімічної зональності. Схарактеризовано її значення для прогнозно-металогенічної оцінки поширення зруденіння з глибиною.
УТВОРЕННЯ ТА МІНЕРАЛЬНИЙ СКЛАД УРЗУФСЬКОГО РОЗСИПУ (АЗОВСЬКЕ МОРЕ)
У межах Урзуфського розсипу (Донецька область) відбувається утворення розсипів ільменіту в узбережно-морських умовах та в умовах пляжу на усьому узбережжі Азовського моря між населеними пунктами Урзуф – Бабах-Тарама. Практичний інтерес становлять ільменіт (у кількостях від перших кілограмів до декількох десятків кілограмів на метр кубічний піску) та монацит. Ступінь зміненості ільменіту незначний, уміст TiO2 – 44,79–64,85 %. Монацит належить до церієвого виду (вміст Се2О3 ~20 %). La присутній разом із церієм у співвідношенні приблизно 1:2. Утворення розсипів досліджено в натурних умовах під час декількох польових сезонів з відбором проб руд- них осадів. Дослідження мінерального складу здійснено з використанням бінокулярного та електронного мікроскопів. На різних ділянках пляжу розсипи вміщують піщано-гравійно-галькові, піщано-детритусові, гравійно-піщані, піщані, піщано-глинисті відклади. Провідна роль в утворенні узбережно-морських розсипів належить уздовжбереговим водним потокам, штормам і нерівностям морського дна, натомість в утворенні розсипів пляжу провідна роль належить уздовжбереговим водним потокам, хвилюванням води, штормам, вітрам. Від пляжу пансіонату Замок у напрямку села Бабах-Тарама значна роль в утворенні розсипів належить абразивним й обвальним процесам, що спричинює зміну рудоносних піщаних відкладів на піщано-глинисті. На цьому відрізку пляжу розсипи утворюють дві смуги латерального збагачення ільменітом пляжу: у хвилеприбійній зоні і біля уступу берега. За результатами досліджень мінерального складу пісків пляжу діагностовано такі мінерали: рутил, ільменіт, кварц, гранат (альмандин), циркон, ставроліт, кордієрит, альбіт, польові шпати, глауконіт, п’ємонтит, мусковіт, апатит, монацит. Аналіз мінерального складу рудовмісних відкладів свідчить про наявність декількох джерел постачання теригенного матеріалу у розсип.
МАТЕРІАЛИ ДО ПЕТРОГРАФО-ПЕТРОХІМІЧНОЇ ХАРАКТЕРИСТИКИ ВУЛКАНОМІКТОВИХ УТВОРЕНЬ ЗОРЯНСЬКОЇ ТОВЩІ ТРАПОВОЇ ФОРМАЦІЇ ЗАХІДНОЇ ВОЛИНІ
Наведено результати комплексних досліджень повних розрізів зорянської вулканоміктової товщі (зорянських верств) (V1zr) трапової формації Західної Волині зі значною перевагою експлозивного матеріалу щодо вивчення просторового поширення й мінерального складу, виявлення петрографічних і петрохімічних особливостей та практичного значення туфів. Проаналізовано товщину і палеорельєф за даними свердловин, які розкрили утворення зорянської товщі в місцях її найбільшого поширення, та визначено важливі структурні особливості як у вертикальному, так і в горизонтальному напрямках.Для наочності побудовано карти, що відображають товщину і рельєф палеоповерхні пірокластичних порід, зокрема в районі населених пунктів Ратне і Камінь-Каширський. У результаті петрографічного вивчення розрізу відкладів зорянської товщі є підстави вважати, що вони формувалися в режимі гравітаційного осадження пірокластичного матеріалу з нагромадженням туфових відкладів на стадії неповного застигання вулканічного матеріалу й формування грубої, неритмічної шаруватості. Чітких ознак перевідкладення, тобто вулканоміктового походження, для туфів зорянської товщі в межах регіону (подібно до туфів бабинської світи) не виявлено. Ці міркування підтверджуються опосередкованими фактами, насамперед такими, як рельєф поверхонь, на яких залягають туфи відповідних стратиграфічних підрозділів, на якому не фіксуються ознаки інтенсивного розмиву, різкі форми тощо. Але це не виключало сповзання нагромаджених товщ пологими схилами на відносно невеликі віддалі. За петрохімічними параметрами виявлено належність туфів зорянської товщі до низько-помірноглиноземистих, калієво-натрієвих, мезо-меланократових відмін. Уміст міді в туфах характеризується відносно невисокими значеннями, що може вказувати на невизначені перспективи зорянської товщі щодо мідного зруденіння і потребує подальших цілеспрямованих досліджень.
CALCAREOUS TUFA CHANNELS OF WEST OF UKRAINE – VALUE OBJECTS OF LIVING AND INANIMATE NATURE
Досліджено географічне поширення травертинових гребенів у межах заходу України. Дотепер в Україні був відомий лише один такий гребінь, розташований біля с. Криниця та одна труба – на водоспаді «Монаші сльози» біля с. Жизномир (обидва – Тернопільська область). Автори виявили ще один подібний об’єкт на теренах Львівщині: водоспад «Змійка», описаний на південній околиці села Малі Грибовичі.Сучасна форма відкладів – гребенів чи труб, спричинена втручанням людини в природне функціонування джерел. Каптування на витоках зумовлює зміни їхнього гідродинамічного режиму, що призводить до перебудови в морфології цих утворень. З’ясовано, що в догосподарчий період на площині схилів в усіх обстежених локаціях сформувалися ущільнені травертинові відклади першої генерації.Каптування джерел призвело до інактивації травертиноутворення по площині схилів та, через зміну характеру водотоку, ініціювало формування нового морфотипу – травертинового гребеня.Первинно побудова стінок жолоба відбувається за участі фотосинтезувальних організмів так: мохоподібні заселяють латеральні, первинно пласкі ділянки водотоку, де вода є теплішою, а течія – менш стрімкою. Із часом їхні фосилізовані рештки формують пухкі бріоліти, які поступово збільшуються догори та вшир. В активних бріолітах ріст живих мохів завжди випереджає темпи кальцифікації дернини, підтримуючи неперервність процесу туфоутворення. Після сильних злив потоки можуть переливатися через краї, зумовлюючи наростання «крил» обабіч основного жолоба, іноді досить широких. Також цьому сприяє вода, що просочується крізь тріщини та пори центрального каналу. Незважаючи на антропогенне походження, травертинові жолоби є надзвичайно вразливими та нестійким до впливу людської діяльності. Руйнування їхніх каналів зумовлює переспрямування потоків води та порушує крихкий природний баланс біо- та абіогенних процесів, унаслідок чого туфоутворення на окремих ділянках може бути незворотно інактивовано.Зважаючи на морфологічну винятковість та специфіку біо- та абіотичного складників, травертинові гребені є перспективними об’єктами природно-заповідного фонду України.
ЛАЗЕРНЕ СКАНУВАННЯ ПЕЧЕР: НОВІТНІ ТЕХНОЛОГІЇ ДОСЛІДЖЕННЯ ПІДЗЕМНИХ ПРОСТОРІВ НА ПРИКЛАДІ МЕДОВОЇ ПЕЧЕРИ ТА ПЕЧЕРИ МЛИНКИ
У статті розглянуто результати дослідження гіпсових карстових печер Млинки (Тернопільська область) та Медова (Львівська область), які належать до найцікавіших спелеологічних об’єктів Подільської височини. Мета роботи – створити високоточну цифрову 3D-модель внутрішнього простору печер з метою їх просторового аналізу, геологічної інтерпретації, оцінки морфологічних особливостей та можливості подальшого моніторингу геодинамічних процесів. Для досліджень застосовано комбінацію наземного лазерного сканування (TLS) з використанням сканера Leica ScanStation C10 та ручного мобільного лазерного сканера STONEX X120 GO, що забезпечило детальну зйомку як просторих залів, так і вузьких важкодоступних коридорів. Отримані хмари точок були оброблені в спеціалізованому програмному забезпеченні та інтегровані в геоінформаційні системи з використанням GNSS-референтних точок для точного розміщення моделей у глобальній координатній системі (UTM зона 35).Особливу увагу приділено методиці збору, обробки та фільтрації даних, а також етапам побудови тривимірних моделей, виконаних із міліметровою деталізацією. На прикладі печери Млинки здійснено геологічну інтерпретацію структури гіпсового пласта баденського ярусу, встановлено роль інтрастратального карсту та визначено головні напрями розвитку тектонічних тріщин. У результаті обстеження Медової печери вперше виконано повне цифрове картографування об’єкта, ідентифіковано морфологічні особливості та створено точну просторову модель для подальшого аналізу.Проведене дослідження демонструє ефективність використання сучасних технологій лазерного сканування для цілей геологічного картування підземних утворень, їх збереження, а також інтеграції в природоохоронні, наукові та туристично-освітні програми. Отримані результати можуть бути використані як основа для моніторингу стану печер, виявлення ризикових зон і створення віртуальних геотуристичних маршрутів.
ПРИРОДНІ УМОВИ, ТЕХНОГЕННЕ ПОРУШЕННЯ ТА ГЕОХІМІЧНІ ЗМІНИ ГІДРОГЕОЛОГІЧНОЇ СИСТЕМИ ШЕПТИЦЬКОГО (ЧЕРВОНОГРАДСЬКОГО) ГІРНИЧО-ПРОМИСЛОВОГО РАЙОНУ
Проведено аналіз стану природних умов найбільшого вуглевидобувного комплексу на Заході України до початку гірничих робіт, зміни геологічного середовища внаслідок понад півстолітнього видобування кам’яного вугілля, просідання поверхні над видобуними полями, накопичення відходів вуглевидобутку та вуглезбагачення, із їхніми екзогенними й пірометаморфічними змінами, а також природно-техногенної трансформації Червоноградського (Шептицького) гірничо-промислового району (далі – ЧГПР). На основі рентгенофлуоресцентного аналізу відходів вуглевидобутку, оцінки хімічного складу вод у верхньокрейдовому горизонті тріщинуватих мергелів, аналізу надходження фтору в підземні води водозаборів ЧГПР встановлено підвищені вмісти геохімічно-рухомих важких металів, як-от Манган Сторнцій, Нікель, Рубідій, Хром, Мідь, Цинк, Ітрій та, імовірно, інші рідкісноземельні елементи ітрієвої групи, Плюмбум та Арсен, а також такі елементи, як Літій, Ванадій, Бісмут, Кобальт, Молібден, Кадмій, Ртуть, Барій, Уран виявлені іншими дослідниками.Кислі сульфатні води з териконів та відвалу збагачувальної фабрики, які утворюються внаслідок екзогенного окислення піриту, сприяють підвищенню геохімічної рухливості більшості мікроелементів. Крім того, кислі інфільтрати потрапляють у геофільтраційне поле, рухаються від техногенних об’єктів до річок Західний Буг, Рата та Солокія, а також до водозаборів підземних вод у верхньокрейдовому горизонті тріщинуватих мергелів. Кислі сульфатні води активно взаємодіють з тріщинуватими мергелями верхньої крейди, нейтралізуються та спричиняють екстракцію Фтору з карбонатної і глинистої складової водоносної товщі з його концентруванням у підземних водах, що вилучаються водозаборами. Найбільш несприятливі умови притаманні для Соснівського водозабору, вода якого в середині 90-х років спричинила гіпоплазію та флюороз у дітей.
ПРИРОДНИЙ (ГЕОЛОГІЧНИЙ) ВОДЕНЬ ЯК НОВА КОРИСНА КОПАЛИНА: СТАН, ПЕРСПЕКТИВИ, ВИКЛИКИ ТА РИЗИКИ
Водень дедалі частіше згадується як один з головних елементів енергетичної безпеки розвинутих країн. Глобальний попит на водень за даними IEA (International Energy Agency) досягнув 100 млн т у 2024 році й продовжує зростати. Він набуває ключового значення в енергетичних стратегіях зеленого переходу для забезпечення зменшення викидів СО2. Безвуглецеве виробництво водню є одним із визначальних елементів глобального енергетичного переходу, проте воно потребує дорогих технологічних рішень.Промисловий видобуток природного водню різного генезису (напр., білий, золотий водень) сприятиме зменшенню використання викопного палива (газ, вугілля), що виділяє багато CO2. Такий водень зможе забезпечити швидкий, економічно менш затратний, порівняно з виробництвом зеленого водню, перехід до декарбонізації економіки зі зменшенням викидів вуглецю, або досягти нейтрального балансу. Особливо важливим є геологічний, або так званий білий, водень природного походження, що має значний потенціал для забезпечення країни недорогою безвуглецевою енергією. Природний водень Н2, як нова корисна копалина та відновлювальне джерело енергії, зможе стати потенційною дешевою альтернативою для майбутніх напрямів розвитку безвуглецевої економіки в Європі та інших країнах світу в разі виявлення його покладів і промислової експлуатації.У статті проаналізовано сучасний стан, тенденції, перспективи пошуку та розвідки природного – геологічного, або білого водню – у європейських та інших країнах світу на основі опублікованих результатів досліджень у статтях та інших доступних джерелах даних. Продемонстровано його важливість як корисної копалини, а також місце та значення серед інших видів водню з так званої водневої веселки.Великим досягненням і значним прогресом України є те, що вона стала країною, де «водень природний» офіційно у 2025 р. внесли в перелік корисних копалин загальнодержавного значення.Саме тому вирішення проблем із критеріями пошуку, розвідки геологічного водню, дослідження ймовірних природних резервуарів, перспектив, ризики видобутку, зберігання та транспортування набуло актуальності.Стаття висвітлює можливості пошуку геологічного водню як альтернативної корисної копалини, демонструє актуальні досягнення, можливі подальші перспективи пошуку та розвідки, а також ризики на основі водневої тенденції та досягнень у європейських країнах й інших регіонів світу.Природний (геологічний) водень у майбутньому посяде важливе місце як відновлювальне джерело енергії без викидів або з нейтральним CO2. Білий водень зможе стати альтернативою дороговартісного виробництва водню із застосуванням різноманітних відновлювальних джерел або там, де немає можливості розвинути інфраструктуру під зелений водень. Успішний промисловий видобуток геологічного водню зможе замінити частину його потреб, зменшити потреби в природному газі в багатьох сферах енергетики, промисловості, транспорту.
КРИСТАЛОМОРФОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ТОПАЗІВ ВОЛИНІ ПОРІВНЯНО З БАГАТОГРАНИКАМИ ТОПАЗУ З НИЗКИ РОДОВИЩ СВІТУ
Проаналізовано кристаломорфологічні особливості топазів Волині, які є стратегічно важливими мінералами для мінерально-сировинної бази України. Здійснено порівняння морфології волинських кристалів із топазуми з інших родовищ світу, виявлено потребу в оновленні та універсалізації застарілої класифікації багатогранників, розробленої ще для родовищ колишнього СРСР. Підтверджено, що форма кристалів залежить як від кристалічної структури, так і від умов утворення.Ретельний аналіз типоморфних ознак топазів із різних мінерально-структурних зон камерних (заноришових) пегматитів Коростенського плутона (камери (занориші), зони вилуговування, метасоматичні породи, кварцова, польовошпатова, пегматоїдна зони) дав змогу авторам визначити переважні типи багатогранників у кожному середовищі. Вивчення структурної симетрії грані, ретикулярної густини та векторів сильного зв’язку підтвердило морфологічну важливість граней {110}, {120}, {010}, {111}, {112}, {011}. Запропоновано замінити наявні терміни класифікації на універсальні: пінакоїдальний, діедричний, рівномірний і пірамідальний. Здійснене зіставлення з кристалами із США та Бразилії засвідчило існування на них простих форм, які не належать до жодного з традиційних типів, що підтверджує актуальність запропонованої нової типології. Порівняння з багатогранниками топазу із Забайкалля дає змогу стверджувати що волинські топази більше відповідають теоретичній послідовності морфологічної важливості простих форм, ніж забайкальські. Наголошено, що морфологія топазу може бути індикатором температури його утворення (з падінням температури кристаломорфологія топазу збіднюється), а також критерієм при пошукових роботах. Дослідження розширює уявлення про типоморфізм топазу, підвищує ефективність геологорозвідувальних робіт і сприяє раціональному освоєнню ресурсів.
ІНЖЕНЕРНО-ГЕОЛОГІЧНІ ПРОБЛЕМИ ЗБЕРЕЖЕННЯ КАПЛИЦІ БОЇМІВ У ЛЬВОВІ
У статті наведено результати комплексного вивчення геологічного середовища та стану конструктивних елементів пам’ятки архітектури національного значення. Установлено, що споруда каплиці розміщена на пологому схилі долини р. Полтва. Геологічний розріз у сфері її впливу складений потужною товщею неоднорідних, суфозійно нестійких техногенних ґрунтів потужністю до 4,2 м, підстелених середньозернистими і гравіюватими пісками, які залягають на потужній товщі верхньокрейдових мергелів та продуктів їх звітрювання. Підґрунтям підвалин слугують середньозернисті піски з високими показниками механічних властивостей. Ґрунтові води відсутні. На будівельному камені заглиблених приміщень, складеному середньобуловими літотамнієвими вапняками, виявлено добре виражені мікрокристалічні висоли білого кольору. За даними рентгеноструктурного аналізу в їх складі виявлено незначну кількість гіпсу й тенардиту. Натомість хімічний аналіз водних і солянокислих витяжок з ґрунтів, у яких містяться фундаменти, засвідчив практичну стерильність їх від легко- та середньорозчинних солей. Це вказує на те, що кристалізація техногенних мінералів не пов’язана зі складом геологічного середовища, а зумовлена, головно, надходженням сполук сірки із забрудненого атмосферного повітря. Дослідження будівельного матеріалу, використаного для оздоблення фасадної стіни каплиці, та його мікроскопічне вивчення засвідчило, що це органогенно-детритовий моховатково-криноїдний вапняк. Він характеризується низькою щільністю, високою пористістю, здатністю вбирати значну кількість вологи. Кам’яний декор стіни зазнав суттєвих ушкоджень. Вони виявляються у вигляді відлущування та розтріскування вапняку, а також повною втратою первинного зовнішнього вигляду. Провідними чинниками розвитку руйнівних процесів є фізичне й хімічне звітрювання вапняку, зумовлене кліматичними чинниками та високим рівнем транспортного забруднення атмосфери.Хімічний аналіз дощової води засвідчив її агресивність до карбонату кальцію, що зумовлює руйнування вапнякового каменю і виготовлених з нього художніх витворів.Біля входу в каплицю зафіксовано активний розвиток механічної суфозії, виявлений в утворенні суфозійного провалу. Процес вимивання дрібнозему з ґрунтової товщі відбувався в порожнину, утворену підземним входом у крипту каплиці та влаштованим у фундаменті отвором. У них виявлено техногенний ґрунт з добре вираженою горизонтальною шаруватістю, яка вказує на досить високі градієнти напору інфільтраційних вод, які створюють загрозу суфозійного руйнування ґрунтів під підошвою підвалин.Запобігання фізичному та хімічному звітрюванню вапняку наземної частини будівлі, а також розвитку суфозійних процесів потребує належного відведення атмосферних вод від конструктивних елементів каплиці та ділянки земної поверхні, що прилягає до неї. Для заміни зруйнованих фрагментів різьби доцільно провести детальне петрографічне вивчення вапняків Полянського родовища.
НОВІ ЗНАХІДКИ СКАМ’ЯНІЛИХ СТОВБУРІВ ДЕРЕВ МІОЦЕНОВОГО ВІКУ В МЕЖАХ РОЗТОЧЧЯ (ВИННИКІВСЬКИЙ ЛІС, УКРАЇНА)
Скам’янілі або фосилізовані стовбури дерев міоценового віку, виявлені в межах Розточчя – транскордонної українсько-польської височини, є унікальним геологічним і палеонтологічним феноменом, що поєднує в собі наукову, освітню та культурну цінність. Ці фітофосилії, які сформувалися в умовах специфічного поховання та процесів мінералізації, дають змогу реконструювати палеоекологічні умови, що панували в регіоні мільйони років тому, а також відтворити таксономічний склад флори цього відрізку часу.Завдяки високому ступеню збереження, різноманіттю мінералогічного складу та естетичній привабливості скам’янілі стовбури дерев Розточчя становлять інтерес не лише для науковців, а й для геотуристів, колекціонерів, музейників. Вони можуть слугувати об’єктами для популяризації геологічної спадщини, розвитку екологічної освіти та формування екологічної свідомості серед населення. Водночас через відсутність належної охорони, обмежену обізнаність громадськості та недосконалість нормативно-правової бази ці палеонтологічні знахідки часто стають об’єктами нелегального збору й торгівлі, що посилює необхідність їх збереження, паспортизації та популяризації.Дослідження скам’янілих дерев Розточчя сприятиме детальнішому розумінню процесів петрифікації, метасоматозу, а також геологічної історії регіону. Вивчення їх мінералогічного складу, умов поховання та просторової локалізації не лише збагатять наукові знання, а й сформують підґрунтя для розвитку геоосвітніх і туристичних ініціатив, зокрема в межах біосферного резервату «Розточчя».У статті представлено результати виявлення та опису нових об’єктів скам’янілих стовбурів дерев міоценового віку, знайдених у межах Винниківського лісу (район м. Львів, Українське Розточчя). Розглянуто геологічну та палеонтологічну цінність фітофосилій, їх потенціал для реконструкції палеоекологічних умов, а також проблеми охорони та популяризації цих об’єктів. Колекція зразків, зібрана учнем 10 класу О. Деманджарою, передана до Палеонтологічного музею ЛНУ ім. Івана Франка, що сприяло поповненню наукового фонду об’єкта національного надбання. Дослідження підкреслює важливість збереження геологічної спадщини та розвитку геоосвітніх ініціатив у межах біосферного резервату «Розточчя».
КАРСТОВІ ОЗЕРА ТА ЇХ ТРАНСФОРМАЦІЯ В ТОРФОВИЩА ЯК ПРИРОДНІ КОМПЕНСАТОРНІ МЕХАНІЗМИ СТАБІЛІЗАЦІЇ ЛАНДШАФТУ В МЕЖАХ СОЛОТВИНСЬКОГО РОДОВИЩА
Описано еволюцію постмайнінгових змін торфовища, карстового провалу та карстового озера «Чорний Мочар» у межах Солотвинського родовища кам’яної солі, які є одними з найбільш цікавих природних утворень. Історичні та сучасні карстові озера на ділянках поширення соленосних відкладів мають вагоме як загальнонаукове, так і прикладне значення як особливо цінні індикаторні об’єкти постійного моніторингу в умовах розробки соляних покладів.Наявність у геологічній будові легкорозчинних соляних формацій, їх локалізація в зоні активного водообміну, розчинення соляних мінералів з утворенням підземних порожнин, провалоутворення над природними чи техногенними пустотами, заповнення підземними водами та функціонування певний історичний (геологічний) період як гідрологічних об’єктів – карстових озер на прикладі урочища «Чорний Мочар» має вагоме значення для розуміння причинно-наслідкових зв’язків та прогнозування як стану геологічного середовища загалом, так і стану довкілля зокрема. Надзвичайно важливими аспектами еволюції карстових озер є їх природна еволюція в торфовища чи техногенно посилені процеси евтрофікації, замулення, заболочення з перспективою трансформації в торфові поклади при збереженні виявлених тенденцій у майбутньому. Наявність торфу в геологічних розрізах давніх карстових провалів є однозначним доказом наявності в них озер та їх змін в умовах сповільненого водообміну і, як наслідок, накопичення біогенних елементів.Доведено, що наявність торфовищ над соляними відкладами, що близько залягають до поверхні, є ознакою порушеності геологічного середовища, яке тривалий історичний (геологічний) період було стабілізоване, однак при зміні гірничо-геологічних, інженерно-геологічних та гідрогеологічних умов потенційно знову може бути порушене. З огляду на це, такі ділянки можна вважати індикаторними, найбільш важливими для моніторингу за розвитком соляного карсту на всіх етапах розвитку: від утворення провалу, заповнення виїмки водою, функціонування як екосистеми озера із чистою водою до водної товщі, що зазнає евтрофікації з трансформацією в болото.Особливо актуальний моніторинг за такими об’єктами є в умовах наявності соляних копалень як потенційних чинників порушення гідрогеологічної рівноваги, коли будь-які, навіть найменші зміни, можуть бути важливими індикаторами активізації соляного карсту.Саме такий випадок двох карстових озер: історичного (геологічного), про який свідчать описані нами торфові відклади, та сучасного – водойми, що утворилася після провалоутворення у 2007–2009 роках, ми розглядаємо на прикладі ділянки Чорний Мочар у межах Солотвинського родовища кам’яної солі.
АКТУАЛЬНІСТЬ ВІДБОРУ КЕРНУ ПРИ ГЕОЛОГО-ТЕХНОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕННЯХ СВЕРДЛОВИН, ВПЛИВ НА КОРЕЛЯЦІЮ ТА УТОЧНЕННІ ФІЛЬТРАЦІЙНО-ЄМНІСНИХ ВЛАСТИВОСТЕЙ ПЛАСТІВ-КОЛЕКТОРІВ КОМИШНЯНСЬКОГО ГКР
Буріння глибоких пошукових і пошуково-розвідувальних свердловин, на родовищах, що давно в розробці, можливе завдяки новітнім модернізованим буровим верстатам важкої вантажопідйомності, новітньому геофізичному обладнанню для проведення промислово-геофізичних досліджень у відкритому й обсадженому стовбурах свердловин, що спонукає покращенню якості проведення досліджень. Свердловини мають проєктну глибину понад 6500 м. Збільшується відсоток проведення 3d сейсміки, робіт з вертикального сейсмічного випробування в свердловинах, що дає змогу уточнити будову навколосвердловинного простору, потенційністю колекторських товщ і визначитися з точністю проєктування наступних свердловин. Під час буріння свердловини проводять геолого-технологічні дослідження (далі – ГТД), що є невід’ємною частиною геофізичних досліджень свердловини (далі – ГДС). Первинно дібраний матеріал є материнською основою для геологічної інформації по розрізу свердловини, що дає змогу корелювати розріз з проєктними даними, із сусідніми свердловинами та отримати уточнення в побудовах. Висвітлено актуальність відбору керну за допомогою керновідбірного снаряду при бурінні свердловин, встановлення й уточнення фільтраційно-ємнісних властивостей (далі – ФЄВ) порід-колекторів у свердловинах за дібраним керном, застосування даних при побудові кореляційних схем на пробурених свердловинах у комплексі з даними промислово-геофізичних досліджень. У розвідувальних і пошукових свердловинах це суттєво актуальне, і що більша інтервальність відбору, то якісніше отримання інформації по геологічному розрізу, виділенню перспективних інтервалів насичених вуглеводнями та встановлення їх характеристик.Комплексними методами разом з ГДС виділяють інтервали вуглеводневих товщ, уточнюється стратиграфічна прив’язка горизонтів. Аналіз геолого-геохімічних даних, дібраного шламу й керну доповнює обґрунтування флюїдонасичення порід-колекторів, а у випадках, коли промислово-геофізичні дослідження виконані не в повному комплексі, у зв’язку з ускладненим стовбуром свердловини і небезпечністю втрати його, що не дає змоги однозначно оцінити характер насичення, є вагомим важелем для виділення перспективності горизонту.
СТРУКТУРНО-ПАЛЕОГЕОГРАФІЧНІ Й ЛІТОЛОГО-ФАЦІАЛЬНІ ЗАКОНОМІРНОСТІ ФОРМУВАННЯ БУРШТИНОНОСНИХ ТОВЩ І ПОКЛАДІВ БУРШТИНУ ПРИП’ЯТСЬКОГО ОЛІГОЦЕНОВОГО БАСЕЙНУ
Метою роботи є дослідження структурно-палеографічних та літолого-фаціальних закономірностей геологічної будови регіону та розробка на їх основі принципів районування покладів бурштину Прип’ятського бурштиноносного олігоценового басейну. Для роботи використано власні польові та камеральні матеріали, дослідження колег, фондові й опубліковані праці. Районуванням території поширення покладів бурштину активно займаються дослідники кінця ХХ – початку ХХІ сторіч; їхні праці підкреслюють необхідність визначення чітких критерії щодо виокремлення бурштиноно- сних підрозділів. Прип’ятський олігоценовий седиментаційний морський басейн сформувався під час межигірської епохи, тому відповідно до проведених багаторічних різносторонніх досліджень головним стратиграфічним рівнем поширення бурштину серед палеогенових відкладів у межах Прип’ятської западини вважається межигірський. Межигірський рівень на території заходу Східно-Європейської платформи має три структурно-палеографічні ділянки (СПД), серед яких внутрішньо-морська й морська окраїнно-внутрішньоматерикова розвинені на території, яка досліджувалася.Кожна зі СПД за характером внутрішньої будови розділяється на підділянки. Виконані літолого-фа- ціальні дослідження дають змогу виділити генеральний (наскрізний) ряд глауконітуміщувальних фацій міжгірської теригенної глауконітової нижньоолігоценової підформації, які поширюються за певними групами фацій як в окраїнно-морській СПД, так і в морській окраїнно-внутрішньоматериковій СПД. Виконане ранжування бурштиноносних відкладів спрятиме їх систематизації та вдосконаленню критеріїв районування бурштиноносних територій. Бурштиноносність товщі пов’язана з фаціальною належністю відкладів та конкретним структурно-палеогеографічним її положенням у межах седиментаційного басейну. Серед глауконітуміщувальних фацій виокремлено такі, які спеціалізовані на бурштин: алевритисто-піщана бурштиноносна, піщано-глинисто-алевритиста бурштиноносна, глинисто-алевритиста бурштиноносна, глиниста бурштиноносна. При цьому наростання бурштиноносності фацій позитивно корелюється зі збільшенням глинистої фракції. Проаналізовано бурштиноносність різновидів фацій за величиною вмістів бурштину, вона наростає зі збільшенням глинистої фракції. Отримані узагальнення дослідження виконані на новому актуальному матеріалі.Вони сприятимуть розширенню подальших перспектив щодо комплексного теоретичного та практичного вивчення бурштиноносних відкладів регіону.
РУДОНОСНІСТЬ ЄМИЛІВСЬКОЇ ДІЛЯНКИ МЕЖИРІЧНОГО РОДОВИЩА ТИТАНОВИХ РУД
Наведено відомості щодо геологічної будови Ємилівської ділянки Межирічного родовища титанових руд, у геологічній будові якої беруть участь кристалічні породи фундаменту, їх кора вивітрювання та різні за віком континентальні й морські відклади мезозою і кайнозою: нижньокрейдові континентальні (іршанська світа), верхньокрейдові узбережно-морські (мошно-руднянська світа), палеогенові (морські та континентальні), четвертинні континентальні відклади. Корисною копалиною Ємилівської ділянки є ільменіт. Представлено результати дослідження просторового поширення вмісту ільменіту в різновікових та різногенетичних утвореннях Ємилівської ділянки (кора вивітрювання, іршанська, мошно-руднянська світи, породи розкриву). Досліджено напрям і силу кореляційних зв’язків між різними параметрами (рельєф підошви, покрівлі, товщина, середній уміст ільменіту) різновікових і різногенетичних ільменітовмісних утворень. З’ясовано що загальним для всіх ільменітовмісних утворень є прямий різної сили кореляційний зв’язок між рельєфом підошви і покрівлі та між товщиною відкладів та середнім вмістом у них ільменіту; обернений різної сили кореляційний зв’язок наявний у всіх відкладах між рельєфом підошви відкладів і їх товщиною та між рельєфом підошви відкладів і середнім умістом ільменіту.Найбільш збагаченими ільменітом є кора вивітрювання кристалічних порід фундаменту та континентальні відклади іршанської світи (апт-нижній альб). Кора вивітрювання розкрита свердловинами на глибину лише 7 м. Продуктивними є відклади апту-нижнього альбу, які виповнюють давню ерозійно-тектонічну палеодолину та утворилися завдяки розмиву й перевідкладення елювію.Продуктивні відклади представлені різнозернирстими каолінистими пісками, вміст ільменіту в яких досягає 666,66 кг/м3. Породи мошно-руднянської світи турону мають фрагментарне поширення й містять ільменіт у незначній кількості. Уміст ільменіту в породах розкриву незначний. Акцентовано увагу на необхідності детального дослідження рудоносності кори вивітрювання в межах Ємилівської ділянки.
МІНЕРАЛЬНИЙ СКЛАД РУД СТЕБНИЦЬКОГО РОДОВИЩА КАЛІЙНИХ СОЛЕЙ, ТЕХНОЛОГІЇ ЗБАГАЧЕННЯ, ВІДХОДИ, ЇХ ВПЛИВ НА ДОВКІЛЛЯ ТА ШЛЯХИ ВИРІШЕННЯ ПРОБЛЕМИ
Описано геологічну будову, мінеральний склад калійних руд Стебницького родовища, розчинність найпоширеніших мінералів, головні специфічні особливості вилучених з надр соляних порід, застосовані технології збагачення, хімічний склад залишку від збагачення та перспективи його використання. Установлено, що для руд Стебницького родовища притаманна неоднорідність мінерального складу, домінування переважно каїніт-лангбенітових руд, порівняно невисокий уміст у полімінеральних рудах калію (10–12 % у перерахунку на К2О), обмежена, (погана) розчинність одного з головних калієвмісних мінералів (лангбейніту), досить значний уміст глинисто-мулисто-піскової фракції. Усі ці специфічні особливості суттєво ускладнювали застосовані технології збагачення.Доведено, що схема реалізована на Стебницькому калійному комбінаті зі збагачення й переробки полімінеральних руд, на практиці виявилася недосконалою та вкрай неефективною, а саме з 1 тонни калійних руд, внаслідок флотаційного збагачення утворювалось 700–800 кг залишку, зокрема майже половина калію і магнію. При цьому в залишок потрапляли не тільки нерозчинний залишок глинисто-мулисто-піщаного складу, а й недорозчинені лангбейніт та полігаліт, а також галіт та ропа з високим умістом хлористого натрію і калійно-магнієвих солей. Фактично хлорид натрію в процесі збагачення потрапляв не тільки в залишок від збагачення, а й у значних кількостях потрапляв у готовий продукт «Каліймаг», що містив підвищений уміст галіту.Тривале функціонування цієї технології призводило до утворення значних об’ємів залишку від збагачення, які призводили до пришвидшеного переповнення хвостосховища, що опосередковано стало причиною аварії та регіональної екологічної катастрофи внаслідок прориву його дамби 15 вересня 1983 р. та виливу в р. Дністер 4,5 млн м3 високонцентрованої ропи.На підприємстві Стебницьке ГХП «Полімінерал» заскладовані значні об’єми проміжних продуктів збагачення, у яких уміст калію та магнію вдвічі менший, ніж у первинних полімінеральних рудах, а також рідка фаза і твердий залишок від збагачення, які, з огляду на особливості застосованих методик збагачення, можуть бути використані для продукування протиожеледних засобів, низькосортних калійно-магнієвих добрив та інших застосувань.
ФІЗИКО-ХІМІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ САВРАНСЬКОГО РУДНОГО ПОЛЯ (СЕРЕДНЄ ПОБУЖЖЯ, УКРАЇНСЬКИЙ ЩИТ)
Стаття розкриває особливості полі циклічного перебігу процесів формування метаморфічних комплексів Дністровсько-Бузького геоблоку загалом та Саврансько-Синицівської площі зокрема. З’ясовано, що вони мають різну інтенсивність прояву термальних ендогенних процесів у просторово зближених та близьких за складом породах. На рівні мінерального складу це відображається у відсутності тих чи інших мінералів, або деяких генерацій мінералів, а також в анатомії кристалів акцесорних мінералів-геохронометрів – циркону та монациту; що є додатковим джерелом інформації при датуванні основних геологічних процесів.Особлива увага приділена встановленню часу формування гранітних масивів та пегматоїдних тіл у межах родовища Майське як процесів, що передували формуванню рудної мінералізації. Установлено, що вік апліто-пегматоїдних гранітів Південного масиву становить (2,379 ± 0,076) млрд років [1], тоді як U-Pb вік жильних пегматоїдних гранітів становить (2,040 ± 0,050) млрд років [2]. Великий розрив у часі (понад 300 млн років) між формуванням масиву апліто-пегматоїдних та жильних пегматоїдних гранітів суперечить геологічним спостереженням, за якими пегматоїдні граніти є жильною фацією лейкократо- вих апліто-пегматоїдних гранітів. Найвірогідніше, цифра (2,379 ± 0,076) млрд років для циркону-І відповідає раннім стадіям формування Південного масиву апліто-пегматоїдних гранітів. Формування гранітних масивів, пегматоїдних утворень та інтенсивна метасоматична проробка товщі близько 2,0 млрд років підтверджується як цифрами U-Pb віку монациту з чарнокітів у районі м. Первомайськ (2,06 ± 0,001) млрд років [2], так і даними Re-Os віку молібденітів з пегматитів, що становить (2,06 ± 0,009) млрд років та 2,02 млрд років – з біотит-кварц-олігоклазових метасоматитів Майського родовища [3].Проаналізовано перебіг процесів кремнево-лужного метасоматозу, палінгенезу та кислотного вилуговування і їх роль у рудоутворенні. Установлено, що для родовищ із глибинами формування від 8 до 15 км (родовище Майське) притаманна прожилкова та жильна мінералізація з переважанням у складі руд піриту, арсенопіриту, піротину; навколорудні зміни представлені зонами карбонатизації, мусковітизації, біотитизації, альбітизації.
ВІДТВОРЕННЯ СКЛАДУ КРЕМЕНЕВИХ ГУБОК ТА ЇХ УМОВ ІСНУВАННЯ В РАННЬОСЕНОМАНСЬКИЙ ЧАС НА СХІДНОМУ СХИЛІ УКРАЇНСЬКОГО ЩИТА
Наведено результати мікропалеонтологічного дослідження отримані за спікулами кременевих губок з нижньосеноманських відкладів на території східного схилу Українського щита в районі Канівських дислокацій. В досліджуваних розрізах виділено комплекси спікул губок, які характеризують нижньосеноманський вік порід. На підставі проведеного аналізу систематичного складу спікул губок, що були виявлені в нижньосеноманських відкладах Канівських дислокацій встановлено, що вони належать до губок з класу Demospongea. В класі Demospongea встановлено губки, що належать до представників ряду Tetraxonida. Серед спікул з ряду Tetraxonida визначено такі, що відносяться до губок з незв′язаним скелетом – підряд Astrophora і до губок зі зв′язаним літистидним скелетом, що складається з різнопобудованих десм – підряд Desmophora. Серед підрядів Astrophora і Desmophora встановлено наступні родини: Isoraphiniidae, Phymatellidae, Jereidae, Discodermidae, Stellettidaе. За характерними спікулами визначено низку родів губок, що ймовірно існували в ранньосеноманському басейні території досліджень. За відтвореним складом асоціації губок, які населяли палеобасейн в ранньосеноманський час на досліджуваній території, зроблена спроба реконструювати деякі умови їх існування.