ОСОБЛИВОСТІ РОЗПОДІЛУ, СКЛАДУ ТА ПОХОДЖЕННЯ ГЛАУКОФАНУ З РАЙОНУ ДАБІ ШАН (КИТАЙ) - Гулій, В.; Побережська, І.; Ковтун, О. (Мінералогічний збірник, 2024)
Наведено дані про характер розподілу глаукофану в докембрійських породах району Дабі Шан (Китай) та особливості його складу. Глаукофан є головним мінералом порід верхньопротерозойського поясу Муланшан–Шангбакінг, складеного головно блакитними сланцями. У лейкократових породах поясу глаукофан розподілений нерівномірно, а в меланократових утвореннях він сконцентрований у глаукофанових сланцях, валовий хімічний склад яких відрізняється від лейкократових різновидів порід. З’ясовано, що неоднорідний розподіл глаукофану в різних породах, у тім числі тих, потужність яких становить перші дециметри, – це не наслідок впливу високого тиску (за якого звичайно утворюється глаукофан), це свідчення первинної природи вихідних утворень. Наявність нереально високих градієнтів тиску зумовила б появу й інших, подібних до глаукофану мінералів – коеситу, рутилу, лаусоніту тощо, а польові й петрографічні дослідження цього не підтвердили. Хімічний склад глаукофану з порід району Дабі Шан та поясів блакитних сланців різних регіонів світу подібний, хоча, звичайно, є певні локальні варіації. Ізотопний склад C і O в карбонатах з різних типів порід досліджуваного регіону неоднорідний, однак загалом він свідчить про відсутність великомасштабних процесів перекристалізації за участю мобільного CO2. Наявність у мармурах та збагачених карбонатами породах кварцу (або первинного коеситу, як уважають окремі дослідники) в асоціації з доломітом за відсутності діопсиду є тільки свідченням низьких значень температури можливих перетворень. “Закритість” карбонатних порід (як термодинамічної системи) підтверджено також ізотопними даними: і в мармурах, і в апатитоносних карбонатних породах, що з ними асо-ціюють, наявний головно ізотопно важкий вуглець з аномальними значеннями δ13C – до + 5.7 ‰ (PDB) у мармурах і до + 4.1 ‰ (PDB) в апатитоносних карбонатних породах. Наявність різних вуглецевмісних мінералів в асоціації з діамантом, коеситом, карбонатами тощо свідчить про специфічну вихідну форму їхніх компонентів – для появи їхніх твердих фаз високий тиск не потрібен.